OSTERFJORD, NORGE
Kommer de nånsin fixa värmen?
De jobbar på det, professorn.
Kanske nån av er forskare kan hjälpa till.
ISAAC WISEMAN Hebreiska universitetet
FYSIKERKONGRESS KÖPENHAMN
FÖRELÄSNING NEUTRINOKOLLISIONER
Prof. Olaf Hengstrom SVENSKA VETENSKAPSAKADEMIN
Vad ska vi hitta på till lunch?
—Vi har inte ätit frukost än. —Oj.
Vi kallar det här lunch och går upp och äter frukost.
Tvärtemot alla bevis är du ganska ovetenskaplig, Michael.
Jag är ingen forskare. Jag är lärare.
Du är forskare och ska respektera att saker har en naturlig ordning.
Frukost kommer före lunch...
Äktenskapet ska komma före smekmånadskryssningen.
Du är på fel båt.
Michael!
Sluta. Det här ska vara en seriös kongress.
Säg mig, miss Sherman, vad säger du om anti—deuteroner?
Hör här. Vad säger du om ett bröllop i juli?
Juli, augusti, september eller oktober.
Låt mig inte stressa dig.
Jag vill inte vara den enda sambon på campus.
—Glöm campus. —Sluta grubbla.
Jag gillar att grubbla.
Jag hoppas att du får lärarjobbet.
Jag vet att det inte är vad du vill, men...
Nej!
Jag känner mig hedrad. Det är en unik utmärkelse.
—Det räcker. Sluta. —Nej, det är sant.
Det är en enastående utnämning i den amerikanska vetenskapens historia.
—Sluta. —Nej.
De flesta forskare börjar som lärare och slutar i Washington.
Men Tvärtom—Armstrong
börjar i Washington och slutar som lärare.
—Nej, vi hade en överenskommelse. —Vadå?
Du skulle inte nämna Washington
och jag skulle inte fråga varför du inte ville ha med mig på resan.
—Okej? —Ja.
—Professor Armstrong? —Vänta lite.
—Ja? —Ett radiogram, sir.
Till PROFESSOR ARMSTRONG OMBORD PÅ MS METEOR
ER BOK HAR KOMMIT
ELMO BOKHANDEL
—Det är inte till mig. —Men, sir. Varsågod.
Nej, jag är ledsen. Det måste vara ett misstag.
Du är kall.
Vad ska vi ha till frukost—lunch eller lunch—frukost?
Flingor, soppa...
—Hej. Vad skönt att värmen är tillbaka. —Ja.
Godkväll. Jag heter Michael Armstrong. Det kom ett radiogram till mig.
—Kan jag få se det igen? —Ja, sir. Ett ögonblick.
—Hej. —Professorn.
Har ni sett miss Sherman?
Jag har en lunchträff med henne.
Hon kanske har glömt det.
Hon var visst förkyld och stannade i sängen.
Förkyld? Vad synd.
—Varsågod, sir. —Tack.
Hon är nog uppe nu. Gå och titta i salongen.
Bra.
Jag var nog inte vaken i morse. Jag vill skicka ett svar.
—Varsågod, sir. —Visst.
ELMO BOKHANDEL
MEDDELANDE MOTTAGET
KÖPENHAMN KL. 09.00 IMORGON
Älskling! Vi har kombinerade rum.
Det är den skandinaviska effektiviteten.
Ska jag packa upp åt dig?
Jag gör det helst själv.
Visst.
Hallå?
Nej, han är tyvärr upptagen.
Det är miss Sherman, hans assistent.
Kan jag lämna ett meddelande?
Ett ögonblick. Michael, det är från en bokhandel.
Jag kommer om en liten stund.
Han kommer. Hallå?
Nej, fröken. Jag pratade på den här linjen.
Där rök den skandinaviska effektiviteten.
Det bröts.
De hade skickat dig ett radiogram på båten.
Nej.
Hur länge ska du dröja?
Ska vi inte äta lunch med den svenske professorn Hengstrom?
—Jo, kl. 13.30. —Var?
—Här på hotellet. —Då har vi gott om tid.
Vad vill du göra?
Jag måste raka mig. Ta en promenad.
Hallå? Är det ni igen?
Ja, det bröts.
Jag förstår. Hur var adressen?
Var ligger det?
Följa kanalen?
Ja, tack. Vi hittar det.
—Jag tar den där promenaden. —Vi ses om en halvtimme.
Du hade beställt en bok. Jag hämtar den.
—Va? —Jag går till bokhandeln.
Nej, vänta!
Miss Sherman.
Godmorgon.
—Mår ni bättre nu? —Bättre?
Vår lunchträff igår på båten...
Ni var förkyld.
—Ja, mycket bättre. Tack. —Bra.
Då kanske vi kan äta lunch nu.
Vi ska träffa professor Hengstrom.
—Jag är ledsen. —Jag också.
Vill ni sitta med oss vid middagen ikväll?
Kanske.
Bra.
Var ligger Elmo bokhandel?
—Taxi? —Nej, jag vill till den här adressen.
Hotel d'Angleterre.
Nej, adressen under.
Det ligger i närheten. Vi går tillsammans.
Ni verkar gilla honom mycket.
Naturligtvis. Vi är förlovade.
—Visste ni inte det? —Nej.
Vi ska gifta oss om några månader. Här är det.
Vad är det? Gillar ni inte äktenskapet?
Jovisst.
Har ni en bok åt professor Armstrong?
Ett ögonblick.
Freddy?
Varför kom professorn inte själv?
Han är upptagen. Jag är hans assistent, miss Sherman.
—Vi talades vid på telefon. —Just det. Den här vägen. Ursäkta oss.
De religiösa böckerna ligger i en jäkla röra, Magda.
—Tack. Hur mycket blir det? —Vi tar det på kontot.
Vi drar beloppet. Diners Club.
Ta väl hand om den.
Det är en förstaupplaga.
Tack.
—Vem är professor Armstrong? —Jag hörde dig inte.
Vem är professor Armstrong?
—Vad har du där? —Engelska Biblar.
Ta dem till lagret och be för honom.
Tack. Professor Manfred, ni känner professor Hengstrom, eller hur?
—Svenska vetenskapsakademin? —Just det. Vi träffades på båten.
Vi ses vid middagen. Bord tolv.
—Professor Armstrong! —Ursäkta mig.
Jag hoppas att ni ser fram emot vår lunch.
Hotellet har ett utsökt smörgåsbord.
Miss Sherman,
jag har undrat varför ett av de bästa hotellen i Danmark
kallas "Englands hotell" på franska.
Det är väl ett idealiskt namn på ett internationellt hotell...
Jag lovade att bjuda miss Sherman på lunch på Tivoli.
—Har ni nåt emot det? —Det har jag.
Ni berövar mig en vacker flickas sällskap.
—Varsågod. Ha det så trevligt. —Ett ögonblick, älskling.
Jag ska lämna boken i receptionen. Jag är strax tillbaka.
Matterepetition för studenter
Se sidan 107
KONTAKTA O
Tack så mycket.
Ska du berätta innan vi äter eller efter?
Ska du inte smaka på din martini?
Vad är du så upprörd för? Och vad var det för biljetter?
Nå?
Jag måste åka till Stockholm.
—Jaså? —I eftermiddag.
Men kongressen...
Du ska ju hålla tal ikväll.
Det här är viktigare.
Jag ska prata med det svenska försvarsdepartementet.
Svenska försvarsdepartementet?
Hengstrom och jag pratade på båten om vad vi skulle göra med Gamma fem,
och han visste att projektet hade ställts in.
Han snokade runt och trodde att den svenska regeringen
ville stödja projektet, så...
Du är amerikan. Hur kan du jobba för en annan regering?
Jag kan skaffa befogenheter.
Varför sa du inte att du pratat med Hengstrom?
Jag skulle...
Du måste ha känt till det här länge, älskling.
Var det därför du inte ville ha med mig?
Jag ville... Jag trodde vi hade en överenskommelse.
Åt helvete med den.
Du gjorde allt för att jag inte skulle följa med.
—Grejen med Hengstrom... —Och ditt tal...
Du hade aldrig tänkt hålla tal, eller hur?
Åt helvete med talet. Låt nån annan hålla det.
Vad vill du att jag ska göra?
Håll koll på kongressen. Anteckna. Jag är tillbaka i tid för bröllopet.
—Om två månader? —Ja.
—Eller tre? —Ja.
Du vet verkligen hur man får en flicka att känna sig behövd.
Vad har hänt med dig?
Sen missilprojektet ställdes in har du...
Ja, det ställdes in. Det var väldigt viktigt.
Jag är också viktig för dig. Varför får jag inte följa med?
Vi skulle aldrig ha tid att träffas, Sarah. Det är konferenser, möten...
Är jag inte till nån nytta längre?
—Om jag inte hade varit så upptagen... —Men det är du alltid.
Har jag nånsin haft nåt emot det?
Har du tänkt på att jag kanske skulle gilla det?
Vi skulle kunna skaffa en lägenhet.
—Jag skulle kunna ta hand om dig. —Nej. Det skulle inte fungera.
—Det var det. —Ja.
Ursäkta.
Då står det klart. 15 resväskor saknas.
De kan vara i London, eller varsomhelst.
När går nästa flyg till New York?
De har dykt upp i Helsingfors förr på den linjen.
Vi får se vad som händer.
Pan Am—flyget gick vid tolvtiden, miss. Det finns ett SAS—flyg kl. 16.45.
Det blir bra. Boka in mig.
Jag vill åka genast.
Williamsons golfklubbor, också.
Vi har inte sett dem sen Manchester.
Hur dags går Armstrongs flyg till Stockholm?
—Armstrong? —Ni gav honom en biljett i morse.
Är inte golfklubbor handbagage?
Inte sen Warszawakonventionen.
Där... Armstrong. En enkelbiljett.
Den är inte till Stockholm, miss.
Det är Romanian Airlines flyg till Östberlin kl. 16.30.
Östberlin?
—Det är bakom järnridån. —Ja, miss.
Unga dam.
Ursäkta.
Vad i hela världen gör du här?
—Hej, Michael. —Hör på.
Håll dig borta från mig. Prata inte med mig.
När planet landar hoppar du på nästa... Vart som helst!
Åk hem!
Förstått?
Vi väntar tills de andra passagerarna har gått av.
—Jag trodde inte hon visste. —Det gör hon inte.
—Hon följde efter mig. —Tydligen.
Vi kan gå nu.
Kom igen, damen. Gå åt sidan.
Vänta.
Ursäkta, jag måste presentera honom för vår viceminister.
Ska vi gå?
Viceministern välkomnar till Tyska Demokratiska Republiken
den framstående kärnkraftsforskaren från USA: professor Michael Armstrong.
Professor Armstrong lever och arbetar för fred
i folkdemokratierna.
Får jag inte alls prata med honom?
Det är inte tillrådligt just nu. Har ni visum, miss Sherman?
De sa att jag kunde få ett här för ett dygn.
Jag har sagt att ni är här. Vi ska se vad vi kan göra.
Det blir presskonferens senare. Ha tålamod.
Den här vägen.
—Professorn. —Goddag.
Har ni överlevt vår välkomstceremoni?
—Mer eller mindre. —Nu kan vi koppla av.
Heinrich Gerhard, Säkerhetsrådet.
Ja, det ökända Säkerhetsrådet.
—Ursäkta? —Ursäkta. Varsågod och sitt.
—Nej, tack. —Inte? De är från Kuba.
Ni missar nåt, men det blir fler åt oss.
Hur var resan, professorn?
Sådär.
Det här är mr Gromek. Han blir er personliga guide.
—Hej. —Säg till om ni behöver nåt.
Jag har bott många år i USA.
Ger han er problem får ni komma till mig.
Jag bodde på 88th Street i New York.
Bra.
Då så.
Ni tog med lite för mycket bagage.
Va?
Ja.
—En Sarah Louise Sherman. —Sarah Louise?
Ni borde komma till mig för att få info.
Är det inte lite konstigt?
Under alla era samtal med våra agenter i USA
nämnde ni aldrig assistenten.
Hon skulle inte komma.
—Inte? —Jag drog en historia för henne
om Stockholm, men jag sabbade tydligen det.
Är hon inte er fästmö?
—Jo. —Vad hade ni tänkt att hon skulle göra?
Åka hem och gifta sig med grannpojken, eller?
Jag hoppades att hon skulle förstå mina motiv.
Jag hoppades att hon skulle komma senare.
—Hon kom förr, snarare än senare. —Det verkar så.
—Kvinnor. —Jösses.
Ska vi ta in henne?
Kom in.
—Miss Sherman, jag heter Gerhard. —Hejsan.
Varsågod och sitt.
Det här är viceminister mr Strauss.
Och mr Gromek.
Vad ska vi göra med er, miss Sherman?
—Vad föreslår ni? —Är hon en bra assistent?
—Ja. —Är hon en bra fästmö?
Ja.
Då vore det trevligt för er båda om hon stannade, eller?
Det är upp till miss Sherman.
Skulle ni vilja bo bakom järnridån, miss Sherman?
Jag vet inte.
—Ska jag stanna, Michael? —Det är upp till dig, Sarah.
Jag kan ringa efter en bil och då är ni i Västberlin på en halvtimme.
Jag vet inte. Får jag prata med professor Armstrong i enrum?
Visst. Vi har gott om tid.
Vi kan väl sova på saken.
Ja, gärna.
Vi får inte låta pressen vänta.
Miss Sherman vill kanske göra oss sällskap?
—Är det nödvändigt? —Hon kommer nog tycka att det är intressant.
Vi går. Lämna dem. Mr Gromek tar hand om dem.
Den här vägen.
Professor Armstrong kommer att läsa upp sitt anförande på engelska.
Det kommer finnas exemplar för er på engelska och tyska.
Är det sant att ni ska hoppa av
för att Washington övergav ert anti—missilprogram?
—Det ska jag förklara. —Är det anti—missil—missilen?
Den som gör kärnkraftsförsvar föråldrat?
Ja, det är det.
Inga frågor.
Är er plan att överlämna ert hemliga arbete till ett kommunistiskt land?
Jag har ett anförande, om det går bra.
Professorn?
Idag
i mitt land, USA,
finns det människor på höga befattningar som inte vill avskaffa kärnvapenkrig.
På grund av det ställde regeringen in
ett projekt som jag jobbat med i sex år.
Det projektet är viktigare
än lojaliteten med ett land.
Som ett resultat av det...
Som ett resultat av det
erbjuder jag universitetet i Leipzig mina tjänster.
Jag hoppas få jobba med professor Gustav Lindt,
som är ledande inom mitt fält.
Tillsammans med professor Lindt
ska vi producera ett försvarsvapen
som gör offensiva kärnvapen
föråldrade,
och därigenom
avskaffar vi kärnvapenkrigets terror.
—Tack. —En fråga, tack.
Det var allt.
Adjö.
—Professorn. —Fr ä u I ein Sherman.
Tack.
Den här vägen.
Hallå!
Varför så många engelska och amerikanska korrespondenter?
När vi har stora nyheter bjuder vi in alla korrespondenter från Västberlin.
Hur var namnet?
Gromek. G—R—O—M—E—K.
Tack, mr Gromek.
Vilken mottagning.
Det var stort. Säger ni fortfarande så?
Ja.
Jag bodde på 88th och 8th Street. Vet ni var det ligger?
Det fanns en pizzeria på hörnet.
Finns den kvar?
Hörnet av 88th och 8th?
Pete's Pizza Parlor.
Det vet jag inte.
Vilken stad. Coolt.
Säger ni fortfarande så?
Coolt.
Sarah?
Nu vet du.
Du måste ta ett plan imorgon.
Säg att du har funderat och vill hem.
Lyssnar du?
Jösses, vad du är lugn.
Du måste ha planerat det här i månader.
Hur kunde du? Hur kunde du ljuga?
Det bara...
Jag trodde att det var bättre att du inte visste.
Tänk att det verkligen händer.
Jag visste inte att du skulle hit förrän i morse.
Jag visste inte vad jag skulle göra. Det var otroligt.
Jag visste att jag var tvungen att följa dig. Av instinkt eller för att beskydda dig.
När jag klev på planet såg jag dig inte
och jag tänkte: "Tack och lov är han inte här."
När du vände dig om såg det ut som om du hatade mig.
Du vet hur viktigt jobbet är för mig.
Jag måste genomföra det.
Mina känslor går djupare än till patriotism.
—Inser du att du är en förrädare? —Jag ser det inte så.
Du är galen. Hur pratar man med nån som är galen?
Om jag inte kan förklara det för dig, så kan jag inte det.
Ta hem mig.
Jag kan inte. Jag är ledsen.
Jag älskar dig så mycket. Snälla, ta hem mig.
Jag är ledsen. Jag kan inte.
Är det här du är?
Fint rum. Trivs ni?
—Ja, det är bra. —Tja,
nu föreslår jag att vi går och äter middag.
—Tack, men jag är inte hungrig. —Ni är trött.
Ni vill kanske äta nåt här. Det finns room service.
Ja, gör det. Karl och jag äter där nere.
Vila lite.
—Det är öppet, Michael. —Det är Karl.
Vänta lite.
Kom in.
Jag ber så mycket om ursäkt.
Ingen fara. Jag är klädd.
—Utan tvekan ett kärleksbrev. —Tack.
Angående frukosten,
så vill ni kanske göra mig sällskap i matsalen?
Tack, men jag tar nog lite kaffe på rummet.
Ursäkta.
Kan jag komma tillbaka om en halvtimme?
Jag vill prata med er om nåt.
TAR EN PROMENAD ÅK HEM! Michael
Hur känns det att spela en gemen avhoppare?
Jag såg er på TV igår. Ni spelade bra.
Jag har tränat länge.
Kom. Vi ska ta en tur.
Hur kunde ni ta med er tjej på ett sånt här jobb?
Det gjorde jag inte. Hon följde efter.
Nu är det två som är inblandade i flykten.
Hon vägrar åka hem.
—Vet hon vad ni håller på med? —Naturligtvis inte.
Vad bra. För om hon visste och råkade försäga sig
är de här människorna inte att leka med.
Det vet jag.
Varför överlåter ni inte underrättelsetjänstens arbete åt oss?
För ni vet inte vad ni ska leta efter.
Infon jag letar efter finns inuti huvudet på en forskare vid universitetet i Leipzig.
Jag har undrat om ni proffs vet vad ni letar efter
när ni stjäl hemliga papper.
När jag har fått såna jobb
har jag bara tagit allt och låtit dem sortera det sen.
De jag är ute efter kan man inte få på det viset.
Det krävs en forskare för att få det ur en annan forskare.
Jag läste er intervju i tidningen.
Det stod att Washington hade ställt in ert anti—missilprojekt.
Jag klarade inte det sista problemet.
Men professorn i Leipzig... Gör han det?
Ja.
—Tar ni genvägen? —Jag försöker.
Har Washington godkänt den här galna planen?
De känner inte till den.
Hur hittade ni er kontakt i Köpenhamn?
Jag har vänner på höga befattningar.
Hur lång tid tror ni att det tar?
Jag vet inte. En månad. Två. En vecka. Två. Det beror på.
Jag behöver namnet på er agent i Leipzig.
Koska. K—O—S—K—A.
Ni kommer att bli kontaktad. Er flykt utgår därifrån.
Det är här ni ska av.
Sov gott.
Finns det en bakdörr? Finns det nån annan väg ut?
Jag ska rapportera er
till kulturministern.
Vad är det? In genom en dörr och ut genom en annan.
Gillar ni inte vårt museum?
Jag har sett bättre.
Endast för de blåögda, va?
Säger de fortfarande så? Vi sa alltid så.
Endast för de blåögda.
Ska ni inte presentera mig?
Damen är en släkting.
Hon är släkt på min mors sida av familjen.
Jag lovade att jag skulle komma på besök.
Min tyska är inte lika bra som er engelska.
Ni är som jag. Släktingar överallt.
Fastrar,
farbröder och vart man än går ska man ge folk presenter.
Var är presenten, professorn?
Jag skulle köpa en i Köpenhamn, men jag hade inte tid.
Vad synd.
Visst, vi dricker lite Apfe I wein. Varför inte?
—Kom, professorn. —Varför det?
"Varför det?" Kom. Det där.
—Vad menar ni? —"Vad menar ni?" Det där.
Det ser ut som ett tecken.
Jag vet inte.
Vad för ett tecken?
—Jag vet inte. —"Jag vet inte."
Kanske en grekisk bokstav.
Professorn.
Kanske pi?
Matte.
Pi är förhållandet mellan en cirkels omkrets och diameter, eller hur?
Ja. Ni är en bildad man, mr Gromek.
Jag har gått i skolan. Kvällsskolan.
De lärde oss allt om pi.
En billig och lumpen spionorganisation!
Är ni inte bättre än så, er amerikanska agent?
Ni åker in, professorn.
Ni får livstid.
Vilken tur, för...
Fängelse.
Jag såg alla fängelsefilmer.
Vet ni?
Edward G. Robinson.
Har ni nånsin...
Sluta. Var inte dum. Jag har utbildats av experter.
Jag kan vinna över er... Hur säger man... Med en arm bakom ryggen.
Säg åt bönan att lägga ner den.
Hon skär av er fingrarna.
Ni har haft ert roliga. Nu slutar vi leka!
Kom hit.
Den där.
—Ursäkta. Är ni professor Armstrong? —Ja.
Mr Gerhard från Säkerhetsrådet vill träffa er.
Vi har en bil.
Godmorgon.
Kom in, professorn.
Vi hade ett intressant samtal med miss Sherman och hon...
Hon har gått över på vår sida.
Er fästmö vill jobba som er assistent i Leipzig.
Ska du jobba för...
Ska du jobba för mig?
Finns det nåt skäl till att jag inte borde göra det?
—Vill du det? —Jag vill vara med dig.
Ni har Manfred att tacka, professorn.
Professor Manfred är bra på att argumentera.
Han kombinerar matematisk logik med romantisk oförenlighet.
Vill ni ha konjak?
Nu skålar vi.
För ert nya liv och land.
Nu åker ni till Leipzig.
—Idag? —Meddetsamma.
De har skickat en bil.
Vi måste packa.
Kära miss Sherman, ni är forskare nu, ingen portier.
Det kommer att ordnas.
Den oumbärlige Gromek möter er i Leipzig med bagaget.
Vi har blivit av med Gromek.
Varsågoda.
Professor Armstrong, miss Sherman, får jag presentera prorektor Gutman?
Goddag.
Välkomna till Karl Marx—universitetet.
Trevligt att se er.
—Får jag presentera professor Winckelmann... —Goddag.
Och professor Shrader.
Det är trevligt att vara här.
Professor Winckelmann visar er till era rum.
Ert bagage är redan här.
Otto Haupt till er tjänst, sir. Jag är er nya säkerhetsguide.
Goddag.
—Var är Gromek? —Han har försvunnit.
Herr Gerhard är bekymrad.
Det här är den nya fysikbyggnaden som är väldigt omfattande.
Ni har ett modernt universitet.
Alla våra universitet är moderna.
Michael!
Jag förstår inte hur jag kunde falla i trappan.
Jag lade krokben för er. Jag gick nog till överdrift.
Vem är ni?
Berättade inte bonden det för er? Jag är dr Koska.
—Jag trodde att Koska var en man. —Det var min man.
Han var professor i matematik här.
Det var därför han använde tecknet pi för vår organisation.
Vi är ingen politisk grupp.
Vi hjälper bara folk att ta en lång semester från det här underbara stället.
—Var är er man? —Han dog ifjol.
Ursäkta.
Det här är universitetskliniken.
Gretel, kom ihåg din engelska.
Vi har en man från USA.
Trevligt att ses. Jag heter Gretel.
Mår ni bra?
Det försöker din mor ta reda på.
Ta din fiol och gå till bilen.
Jag kommer snart.
Jag var tvungen att ha tag i er fort. Ni måste handla fort.
De kommer att utreda Gromeks försvinnande.
Det är synd att han var tvungen att dödas.
Det komplicerar saker.
Kvinnan på gården skulle begrava kroppen och motorcykeln, så...
Vi får hoppas att de inte hittar nåt.
Jag hörde att det nu är två som vi måste få ut.
—Jag är rädd för det. —Jag behöver foton av er båda
till de falska ID—korten.
—Det blir svårt. —Varför det?
Min fästmö vet inget om att fly...
Eller flyktplaner. Hon tror att jag är en avhoppare.
Hon vet ju inte ens nåt om den här röran.
Jag skulle inte berätta förrän jag fick vad jag ville.
Ni får hitta på en förevändning.
Hur länge måste ni stanna i Leipzig?
Jag måste ha tag i en man... Gustav Lindt.
Lindt? Han åker ju till Leningrad vilken dag som helst.
—Hur länge då? —Jag vet inte.
Ni borde leta upp honom meddetsamma.
Ni har skadat två revben.
Imorgon kommer de nog att kontrollera er.
De kommer att fråga er om era experiment.
Om ni klarar deras test
låter de er kanske jobba ihop med Lindt.
Hur lång tid behöver ni med honom?
Hur lång tid tar det att vinna en mans förtroende?
Han har lösningen på en gåta i sitt huvud.
Jag måste ha tag i den.
Ska han ge er den? Bara sådär?
Nej, inte bara sådär.
Jag är beroende av hans nyfikenhet.
Det är en stark instinkt hos de flesta,
men hos forskare är det en besatthet.
Jag är beroende av hans iver att fråga ut mig.
Men ni vill ha upplysningar av honom.
Det handlar om att ge och ta.
För att han ska få veta vad jag vet
måste han berätta vad han vet.
Förhoppningsvis ger jag honom så pass trovärdig info
att han tror att jag vet nåt om upptäckten.
Det låter som om det kan ta lång tid.
Jag är ledsen att vara till besvär.
Det är ni inte.
Jag vill inte se er igen förrän ni är redo att ge er av.
Ledsen att behöva utsätta er för allt det här,
men i vår organisation måste vi ta till många bisarra sätt
att kommunicera på.
Ja, det är... Det är det rätta ordet.
Varsågod.
Det är en ära att presentera
vår amerikanska kollega, professor Armstrong,
fil kand i vetenskap och fysik, från universitetet i Chicago.
Filosofie doktor, summa cum laude, i fysik, vid Teknologiska institutet i Kalifornien.
—Examen... —Ja. Vi känner till
professor Armstrongs kvalifikationer.
—Godmorgon, professorn. —Godmorgon.
Varsågod och sitt.
Varsågod och fortsätt.
Professor Armstrong,
jag har blivit ombedd av fakultetens kommitté
att ställa några frågor till er.
Jag delger er gärna all information som jag kan.
För att visa er goda vilja
vill kommittén att ni beskriver
framstegen som USA har gjort
med missilen Gamma fem.
Visst.
Vi börjar med...
Våra förberedande experiment i Chicago.
Jag svarar gärna på frågor senare.
Det började...
Innan utfrågningen börjar vill Herr Haupt ställa en fråga.
Besökte ni en gård innan ni lämnade Berlin?
Jag trodde att det var en vetenskaplig utfrågning.
Herr Haupt har fått instruktioner från Säkerhetsrådet i Berlin.
Ni måste svara på frågan.
Ja, jag besökte en gård. Jag letade efter släktingar.
Har jag gjort nåt fel? Borde jag haft tillstånd?
Träffade ni Herr Gromek på gården?
Gromek? Nej.
—Är ni säker? —Ja.
Fakultetsmötet måste genast avslutas.
Jag... Vänta, jag förstår inte. Vad är det här?
Ert svar är inte tillfredsställande. Vi får inte prata med er
förrän säkerhetsfolket har gjort ytterligare utredningar.
Mina herrar, det är löjligt.
Jag har rest 640 mil för att jobba med professor Lindt. Var är han?
Jag är Lindt.
Vad är det här för trams om säkerhet?
—Vem gav ordern? —Mr Gerhard, chef för Säkerhetsrådet.
Vet mr Gerhard att jag måste åka till Leningrad när som helst?
Jag måste få höra mer om Gamma fem—arbetet.
Innan jag åker!
Alla har sina order.
Vänta lite.
Ni där. Har ni er assistent med er?
Ja, Herr professor. Miss Sherman.
Har hon också inkräktat på förbjudna gårdar?
Nåt är bättre än inget.
Hon jobbade också med Gamma fem.
Jag vill prata med henne.
Kom igen, mina herrar.
Kackel, kackel. Ni kacklar på som hönor.
Miss Sherman.
Varsågod.
Miss Sherman, fakulteten vill ställa
några frågor om...
Var ni närvarande vid USA:s Gamma fem—experiment i Chicago?
Ja, det var jag.
Börja med att berätta vad ni vet om det.
Lyckades experimentet?
—Vad säger ni, Fr ä u I ein? —Ni måste samarbeta.
Det förväntas av er.
Jag har inget att säga er.
Det var en överenskommelse. Var det inte så, professor Armstrong?
Miss Sherman gick med på att samarbeta.
—Jag har inget att säga. —Sarah...
Berätta du!
Du gick med dem. Det var du som gick över på andra sidan.
Berätta du, professor Armstrong.
Jag är ledsen. Miss Sherman har haft mycket press på sig.
Kanske om jag kan få prata med henne...
Gå, då. Gör nåt.
Ni kacklar som hönor. Gör nåt!
Men miss Sherman... Sarah... Det är befängt, eller hur?
Ni måste visa dem att de kan lita på er. Ni vill väl hjälpa Michael.
—Är det inte så? —Inte nu längre. Jag vill tillbaka.
Polisen, myndigheterna, alla.
—Jag hamnar rejält i klistret. —Låt mig prata med henne.
Hon är fast besluten. Jag tror inte att säkerhets...
Åt helvete med säkerheten! Vill du ha hennes samarbete eller inte?
Ge mig fem minuter med henne. Hon är ju min flicka.
Hon var din flicka.
Akta er.
Åh, Michael.
Försiktigt. Manfred.
Det var allt.
Jag skulle ha sagt det innan, men ville vänta
tills jag hade fått det jag behövde av Lindt.
Jag verkar inte lyckas.
Jag måste till dr Koska, men du måste gå tillbaka in i det rummet.
Jag berättar vilken info du ska ge Lindt.
Du måste låtsas att jag övertalade dig.
Förstått?
Åh, Michael!
Professor Lindt ser ut att vara nöjd med sig själv.
Det beror på det älskvärda sällskapet.
Han verkar gilla er.
Eller var det infon ni gav honom i eftermiddags?
Det kanske var bådadera.
Jag är glad att ni ändrade er.
Er promenad med Michael hade god effekt.
Jag hann tänka över saker.
Tack, Manfred.
Jag kombinerade matematisk logik med romantisk oförenlighet.
Precis.
Dr Koska är där borta.
—Jag ska sno en dans. —Ja.
—Godkväll, professorn. —Godkväll. Får jag lov?
Javisst. Tack.
—Ska jag hänga den här? —Ja.
—Hur mår ni? —Bra, tack.
Jag har försökt få tag i er hela dagen.
Jag har inte varit i stan. Vad har hänt?
Menar du fakultetsutfrågningen i morse? Inställd.
—Varför det? —Jag vet inte.
Säkerhetsmannen Haupt
frågade mig om jag varit på en viss gård.
Jag svarade att jag besökt släktingar.
Sen frågade han om jag sett Gromek där.
Jag kunde inte göra nåt, så jag ljög. Jag sa nej.
De avbröt utfrågningen, bara sådär.
—Angav de nåt skäl? —Nej.
Men sen började jag undra
hur de fått reda på att jag varit på en gård.
Taxichauffören. Ett mycket enkelt svar.
Han måste ha sett Gromek där också.
Var professor Lindt med vid utfrågningen?
Ja, och han var väldigt frågvis.
När han inte fick fråga ut mig
bad han Sarah komma in.
Nu när de vet att ni ljög om Gromek
är det stor risk att de hämtar er när som helst.
Ni måste ut och tillbaka till Berlin genast.
Ska vi inte komma längre än så här efter så mycket jobb?
Det spelar ingen roll nu. De är oss på spåren.
Jag vet.
Ni har väl berättat allt för miss Sherman?
—Jag var tvungen i eftermiddags. —Det är bra.
Ni kan inte åka ikväll. Det är för många inblandade.
Det får bli imorgon bitti.
Det tar hela natten att organisera det.
—Är det så komplicerat? —Ja.
Kom till min klinik imorgon bitti.
Prick klockan tio, utan bagage.
Det lönar sig inte. Det är för sent.
Glöm inte, klockan tio imorgon bitti.
Armstrong.
Så ni är inte ute och inkräktar ikväll?
Vi har fina gårdar i närheten.
Jag bestämde mig för att hoppa över det ikväll.
Professor Lindt behöver en drink.
Ja.
Vi dricker vin
och diskuterar skörden.
Jag tror att prorektorn väntar.
Kackel, kackel. Låt oss föra en intelligent konversation.
Wienervalsen.
Sa jag att min syster Emily blev påkörd av en spårvagn i Wien?
Kom, Karl. Vad sägs om en dans?
Ursäkta, men jag är inte bra på att dansa.
Struntprat! Ni kan inte nobba en så förtjusande ung dam.
Jag är rädd för att du är fast.
Herr professor doktor Lindt, ni försummar ert sällskap.
Jag har sällskap med Armstrong.
Gå nu. Sätt fart.
Dansa!
—Professorn. —Vad är det?
Det var väl spännande,
det som miss Sherman sa om Gamma fem.
Kom här.
Jag har en regel.
Jag diskuterar inte arbete när jag har kul.
Och aldrig nånsin över en drink.
Hon sa väl att vårt experiment var lyckat.
Jag hade trott på det om jag hört det direkt från källan.
Vi byggde Gamma fem.
Verkligen?
Vi måste träffas, så att ni kan berätta om det.
Jag har för mycket skägg.
Jag måste raka mig imorgon
hos Kaninski's.
KI. 09.30.
Vi hade ett intressant samtal.
Om lantbruk.
Klockan är redan tio över tio.
Jag var dum nog att hjälpa honom prata med Lindt.
Koska.
De har hittat Gromeks kropp.
Titta!
Undrar vad som hände vår säkerhetsman.
Han är nog fortfarande vid frisersalongen.
Ert Gamma fem—jobb låter intressant.
Ni är en begåvad ung man.
Det finns inte så många av oss.
Här uppe. Det är här jobbet görs.
Resten är för mekaniker.
Hade ni redan gjort Gamma fem?
Ja. Men vi har bara gjort förberedande tester.
—Varför det? —Det var svårt att finansiera.
Det är inget fel på teorin.
Vad mig beträffar är problemet löst.
Löst?
Varför publicerade ni inte resultatet om ni löste det?
—Säkerheten. —Säkerheten.
Teoretiskt sett kunde ni publicerat nåt.
Som ni gjorde ifjol i Ö sttyska Fysikj o urna I en?
—Läste ni det? —Ja.
Då vet ni att grejen ni pratar om
råkade jag också upptäcka.
Möjligen. Men våra metoder skilde sig åt.
Hur då? Och hur mycket?
Här är mitt arbetsrum.
Alla mina hemligheter.
Det är nog det hemligaste rummet i hela landet,
men det finns inga vakter.
—Det känns fint och förtroligt. —Ja.
Nå?
Hastigheten, va?
Och så...
Ni får inte jobba med mig om era kunskaper tar slut där.
Jag är inte klar än.
Ni har inte så mycket att erbjuda.
Jag kom hit
för att de som fördelar pengar i mitt land
inte var tillräckligt intelligenta för att följa upp ett helt originellt koncept.
Det fungerar.
—Så. —Nej, nej, nej.
Det kommer att explodera.
Vi byggde det. Det fungerar och exploderade inte.
För fyra år sen försökte vi vid Alma—Ata. Det exploderade.
Då var det fel på er utrustning.
Det var nog fel på ert koncept också. Ni missförstod det.
Jag? Lindt? Missförstod?
Struntprat!
Ni kommer till mig från USA, och jag...
Jag bryr mig inte om ifall ni kommer från månen!
Det är struntprat!
Titta.
Pr o fess o r Armstr o ng o ch miss Sherman,
ni ska infinna er meddetsamma p å pr o rekt o rns expediti o n.
Är det inte så?
Så här, då?
Och så här?
Nej, nej, nej!
Gå. Lär er!
Varför säger ni "ah"?
Det fattas nåt.
Men det fungerar! Vi byggde det i Ryssland. Det fungerar!
Herregud.
Strålande. Ni hoppade väl över ett steg?
Så klart att det är strålande. Det är genialiskt.
Ryssarna trodde att jag var galen. De vet inte att jag är Lindt.
De ber alla studenterna att leta efter er.
Varför då? Vad har ni gjort?
Ni har inte avslöjat nåt.
Ni vet inget.
Jag förbjuder er att lämna rummet!
Hur ser professor Armstrong ut?
Som en professor, antar jag.
—Vad satte igång uppståndelsen där nere? —Polisen.
De är ute efter er.
—Vi har ingen tid på oss. —Bara ett ögonblick.
Ni måste in till centrum.
—Jag hoppas att ni kan cykla. —Ja.
Det tar bara tio minuter. Kom.
Vi är sena, men vi får inte stressa. Ta det lugnt.
Bara en vanlig utflykt.
Ni måste vara framme hos våra vänner i Berlin före kl. 19.00 ikväll.
Ni kan lita på Jacobi. Han följer er dit. Lycka till.
—Tack. —Tack.
Herr Jacobi.
Den här vägen.
Jag är mr Jacobi.
Hon är orolig. Ni är sena.
Jag har hört om organisationen,
men menar ni att busslinjen är på vår sida?
Nej, det är ingen vanlig buss.
Den tillhör vår organisation.
Men vi kör samma rutt som busslinjen mellan Leipzig och Berlin.
—Men vi kör tio minuter före. —Ni är inte tysk.
Vad spelar det för roll? Vi är vänner.
Polisen! De har aldrig kommit hit förut.
Vi har gjort den här resan tjugo gånger.
Håll er lugna.
De utsätter hela vår rörelse för fara
för de är utlänningar som är eftersökta av polisen.
Det gör hela vår resa ännu farligare
än nånsin förut.
—Vilka är alla? —De är vänner till vår organisation.
—Flyr alla? —Nej, miss.
Vi flyr inte.
Vi är på en rundtur.
Vi är medlemmar av Pi.
Vi hjälper andra till Berlin och sen kommer vi hem.
Är det inte väldigt farligt?
För vissa är det farligare att stanna här.
Herr Jacobi!
Det är en vägspärr. Har ni ID—kort?
Bra. Prata inte.
De letade efter amerikaner.
Vi kanske stoppas igen.
Herr Jacobi, vad händer när den riktiga bussen kommer?
—Vad säger polisen då? —Slappna av.
Heinrich sa till dem att de satt in en extrabuss.
—Allt väl? —Än så länge.
Hon behöver bara vänta åtta minuter på den vanliga bussen.
Vi ska vara tio minuter före.
Vi kör in det.
Herr Jacobi.
En vägspärr till.
Banditer. Desertörer.
—Är det ett rån? —Ja.
De vill ha pengar. Smycken och klockor vill de inte ha.
Soldater.
Har det.
Vad är det som är så kul?
Det är kul på ett sätt, men inte på ett annat.
Militären har bestämt sig för att eskortera oss.
Vi är gripna.
Vi har en eskort nu.
Det har skett en del överfall på den här vägen på sistone.
Det är vi som utsätter alla för fara.
Kan vi inte bara gå av som vanliga passagerare?
Vad skulle ni göra mitt ute på landet?
Er nästa kontakt är i stan. Vi borde ta er till utkanten av stan åtminstone.
Nu måste vi bete oss som om det här är en vanlig buss.
—Hur menar ni? —Vi plockar inte upp passagerare annars.
Vi måste stanna. Även om vi inte gör det, så gör polisen framför oss det.
Herr Jacobi.
Ser polisen den andra bussen griper de oss alla. Släpp av mig.
Släpp av mig!
Fr ä u I ein Mann, jag släpper av er om ni vill,
men ni får inte säga nåt till polisen.
Stanna, Heinrich.
Jag hoppas att ni åker fast, så som ni har ställt till det.
Vem är min nästa kontakt i Berlin?
Ni ska åka till postkontoret på Friedrichstrasse.
Fråga efter Albert. Jag ger er adressen.
Herr Jacobi.
Det ser ut som om vi måste stanna.
Herregud, vi klarar aldrig det.
Polisen har sett den andra bussen.
Vi måste gå av.
Ni måste iväg nu. Fort.
Glöm inte: Postkontoret på Friedrichstrasse.
Albert.
Jag önskar att jag haft tid att skriva ner det.
Postkontoret. Var i hela världen var det?
—På "strasse"—nånting. —Jag vet, och Albert.
Men vilket postkontor?
Vi måste fråga.
—Låt mig göra det. Det är säkrare. —Okej.
Postkontoret?
—Friedrichstrasse? —Ja, Friedrichstrasse!
Ursäkta. Vill ni ha upplysningar?
Är ni i sällskap med gentlemannen?
Naturligtvis. Varsågod och följ med.
Ursäkta, jag är grevinnan Kuchinska.
Jag är från Polen.
Får jag bjuda på kaffe?
—Jag är ledsen. Men vi har bråttom. —Jag vet.
Vi letar efter postkontoret på Friedrichstrasse.
Ni ska dricka kaffe med mig, professor Armstrong.
Kom. Det ligger en kawa i närheten.
Hur säger man... Kafé. Kom.
Så där.
—Har ni amerikanska cigaretter? —Nej, tyvärr.
Då måste ni röka ryska.
Titta på de här.
Hälften är papper.
Bara lite tobak i den här änden.
Äckligt! Vill ni ha en?
Nej, tack.
Vad spännande att träffa er, professorn.
Det är inte varje dag man träffar en spion.
—Snälla. —Och hans ansikte i alla tidningarna.
Se inte så orolig ut, min flicka.
Ni är trygg hos mig. Jag är inte kommunistisk.
Det är odrickbart.
En äcklig vätska som de kallar kaffe.
Det är inte bra här.
Ni förstår,
jag kommer från Polen.
Jag vill så gärna
till USA.
Tyvärr måste man ha
vänner där.
Hur säger ni... En fadder.
Förstår ni, min kära flicka?
Ja, men...
Är det här det bästa kaffet?
Och alla är okunniga här.
Jag ger er ett förslag.
Ni lovar att vara mina faddrar
så att jag kan få ett visum till USA.
I gengäld tar jag er dit ni vill.
Vad säger ni?
Drick ert kaffe.
Faddrar?
Ja!
Jag skriver till Västberlin.
Till det amerikanska visumkontoret.
Jag behöver bara en fadder.
Hjälper ni mig?
Snälla?
Menar ni att östtyskarna skulle låta er åka?
Javisst.
De behöver ingen gammal kvinna som mig.
De låter mig gå om en amerikan tar med mig.
Men ingen amerikan tar med mig.
Utan en fadder.
Vi kan väl göra det? Om vi hjälper henne...
Kom igen.
Okej.
Hjälper ni mig?
Vill ni bli mina faddrar?
Bra. Tack, min kära.
Jag visste att ni var min vän.
Nu ska ni få min adress.
Ni får ge mig er.
Vad bra!
Bra! Underbart!
Som tack betalar jag för vätskan.
Nu ska jag hjälpa er.
Jag ska ta er till postkontoret på Friedrichstrasse.
—Hur var namnet? Vem söker vi? —Albert.
Albert?
Herr Albert.
Herr Albert?
—Vad står det? —Ni måste till en resebyrå.
Michael!
Kom igen!
Mina faddrar.
Mina faddrar...
Till USA.
Det måste vara på andra sidan gatan.
Vänta.
Där är vår resebyrå.
Kom.
Ni kom olägligt, professorn. Vi hade sällskap.
—Det är lugnt, Sarah. Det är... —Jag är ingen.
Vi är bara stadsbor på promenad.
Med tanke på vad som hände där borta borde vi fly.
Men vi väntade tills ni dök upp.
—Var det en räd? —Vår organisation är van vid det.
Vi får etablera oss nån annanstans.
Så ni kom av bussen.
Ja, men vi hörde skott. Blev nån skadad?
Knappt nån. De skingrades så fort.
Ett litet köttsår, det var allt.
Det var en rätt bra samling. Bussen, då?
Den har vi inte längre.
Det måste vi ta tag i så fort vi kommer tillbaka.
Om vi klarar oss tillbaka.
Tack. Vi har ont om tid, så lyssna på honom.
Vi skickar iväg er på en östtysk båt
i ett tjeckiskt balettsällskaps klädkorgar.
De ger sin sista föreställning ikväll, och sen åker de till Sverige.
Kom ihåg att båten är östtysk. Ni är inte i säkerhet förrän ni har gått i land.
Prick klockan åtta tar jag er till teatern.
Ni sätter er en minut efter att ljuset släcks.
Under första pausen tas ni genom bakdörren
av bagagekonduktören.
Han hittar er för han har numret på era platser.
—Är han en av era män? —Nej, men han vill också hoppa av,
så vi ska hjälpa honom.
Här är det.
Ni kommer att känna igen honom.
Han har rött hår som inte är hans eget och han heter Hugo,
men ge honom inte pengarna förrän ni har gått i land.
Okej.
Om vi inte ses igen...
Det gör vi inte, herrn.
När ni har kommit till teatern får ni klara er själva.
Ska vi?
—När i... Jösses. —Vad är det?
—Det är Gerhard. —Var?
Där.
Det brinner!
Michael!
Lycka till.
Sväng hit kranen. Här!
—Vi är amerikaner. —Välkomna till Sverige.
Kan vi torka nånstans? Vi har pass och pengar.
Kom till vårt kontor. Vi förvarar filtar åt flyktingarna där.
—Varför sköt de på korgarna? —De trodde att vi var inuti dem.
Fråga varför han bytte i sista sekund.
Han hörde ballerinan beskriva
hur de tog flyktingar i klädkorgarna på en tidigare resa.
Han blev rädd den här gången för att hon tittade för ingående.
Hallå. Hallå!
Åh, Michael.